Adaptarea Bubuloimare
- Fii atent ! - Scuze, scumpo !
- Poftim. - Multumesc.
Îmi pare rãu sã vã deranjez. Iau si eu la fel.
Ar trebui sã mã prezint. Eu sunt Gandalf.
- Gandalf cel gri. - Stiu cine esti.
Bine, asta e o frumoasã coincidentã.
Ce duce Thorin-Scud-de-Stejar la Brea ?
Am primit vestea cã tatã meu,
a fost vãzut pe tãrâmurile sãlbatice, lângã...
Am fost acolo.
- Nici urmã de el. - Thorin,
a trecut multã vreme de când nu se mai vorbeste despre Thrain.
Trãieste, sunt sigur !
Tatãl meu a fost la tine înainte sã disparã.
Ce-i spuneai pe-atunci ?
Îl zoream spre Erebor
sã adune cele sapte armate de pitici
pentru a distruge dragonul si a recuceri Muntele Singuratic.
Acelasi lucru ti l-as spune si tie.
I-ati tãrâmurile natale înapoi.
Nu e o coincidentã întâlnirea noastrã, nu-i asa, Gandalf ?
Nu, nu este.
Muntele Singuratic mã îngrijoreazã, Thorin.
Dragonul a sãlãsluit prea mult acolo.
Mai devreme sau mai târziu
mintile obscure se vor îndrepta cãtre Erebor.
Am dat peste personaje dezgustãtoare în timp ce cãlãtoream pe Poteca Verde.
M-au luat drept un vagabond.
- Îmi imaginez cã s-au cãit. - Unul dintre ei ducea un mesaj.
E limbajul negru.
- O promisiune de rãsplatã. - Pentru ce anume ?
Pentru capul tãu.
Careva te vrea mort.
Thorin, nu mai poti astepta.
Tu esti regele pe tronul din Durin.
Mobilizeazã armatele piticilor.
Împreunã aveti puterea de a recuceri Erebor.
Convoacã-i în Adunarea celor sapte familii piticesti.
Cere-le sã respecte jurãmântul.
Cele sapte armate au jurat celui care are bijuteria regalã.
Piatra Ark.
E singurul lucru ce-i va tine uniti. Dacã ai uitat cumva,
bijuteria a fost furatã de Smaug.
Si dacã te-as ajuta s-o recuperezi ?
Cum ?
Piatra Ark e la jumãtate de lume de aici.
E sub labele unui dragon de foc.
Da, întocmai.
Pentru asta ne trebuie un spãrgãtor.
12 luni mai târziu
DEZOLAREA LUI SMAUG
- Cât e de aproape turma ? - Prea aproape.
Douã leghe, nu mai mult. Dar asta nu-i partea cea mai rea.
- Lupii wargi ne-au mirosit ? - Nu încã, dar o vor face.
- Avem o altã problemã. - Te-au vãzut ?
- Nu, nu-i asta.
Ce vã spuneam ? E silentios ca un...
- Asa face un spãrgãtor. - Vreti sã m-ascultati ?
Vreti sã m-ascultati ?
Încerc sã vã spun cã mai e ceva acolo !
Ce formã a luat ?
Forma unui urs ?
Da, dar unul foarte mare, prea mare.
Stiai de bestia asta !
Eu zic sã ne întoarcem.
Si sã ne doboare o haitã de orci ? E o casã !
Nu-i prea departe de aici. Ne putem gãsi un refugiu acolo.
A cui e casa ?
Prieten sau dusman ?
Nici una nici alta.
El ne va ajuta sau...
Ne va ucide.
Ce solutie mai avem ?
Niciuna ?
Înainte !
- Pe aici ! Miscati-vã ! - Fugiti !
- Mai vioi ! - Înainte !
Grãbiti-vã, înãuntru !
- Deschideti usa ! - Mai repede !
Ce-i chestia aia ?
Gazda noastrã.
Îl cheamã Beorn.
E un "Schimbã-piele".
Uneori e un urias urs negru,
alte dãti e o matahalã, mare si puternicã.
Ursul e imprevizibil, dar cu omul se poate discuta.
Oricum, nu-i are la suflet pe pitici.
Nu mai sta la fereastrã.
- Pleacã. - Nu mai sta aici.
Nu-i natural, nimic nu-i natural aici.
E clar cã totul e magie neagrã.
Nu fii idiot, doar magia lui e aici.
Treceti la somn cu totii.
Veti fi în sigurantã aici.
Sper...
Atacã-i acum.
Ucide spurcãciunile de pitici în timp ce dorm.
Nu.
Bestia stã de pazã.
Îi vom ucide pe drum.
Se adunã în Dol Guldur.
Stãpânul te-a invocat pe tine !
Ne înmultim.
Ne întãrim.
Tu îmi vei conduce armatele. Cum rãmâne cu Scut-de-Stejar ?
Vine rãzboiul.
Mi-ai promis capul lui.
Moartea va veni peste toti.
Sã încetãm vânãtoarea ?
Bolg !
Am o sarcinã pentru tine.
Încã-ti mai este sete de sânge de pitic ?
.
Asadar, tu esti cel numit Scut-de-stejar.
Spune-mi,
de ce Azog-profanatorul te vâneazã ?
Tu stii de Azog ? De unde ?
- De unde ? - Oamenii mei au trãit primii în muntii.
Înainte ca orcii sã coboare de la Miazãnoapte.
Profanatorul mi-a ucis aproape toatã familia.
Pe unii i-a fãcut sclavi,
nu pentru muncã, pricepi ?
Din plãcere.
Încãtusarea si torturarea "schimbãtorilor-de-piele"
îl distra mult.
Mai sunt si altii ca tine ?
Cândva erau multi.
Si-acum ?
Acum e doar unul.
Trebuie sã ajungeti la munti înainte de ultimele zile de toamnã.
Înainte ca ultima zi a lui Durin sã vinã, da.
Nu aveti prea mult timp.
De aceea trebuie sã trecem prin Codrul Întunecat.
Obscuritatea învãluie pãdurea aceea.
Chestii îngrozitoarea se târãsc pe sub copacii ãia.
E o aliantã între orcii din Moria
si necromantul din Dol-Guldur.
Eu nu m-as aventura dacã n-ar fi foarte necesar.
Vom lua drumul elfilor.
- Încã e sigur. - Sigur ?
Elfii Pãdureni din Codrul Întunecat, nu sunt ca neamurile lor.
Sunt mai putin întelepti si mai periculosi.
Dar nu conteazã.
Ce vrei sã spui ?
Tãrâmurile alea misunã de orci.
Numãrul lor e în crestere.
Voi sunteti pe jos
si nu veti ajunge în viatã la Codru.
Nu-mi plac piticii.
Sunt avizi si orbi.
Orbi în fata traiului celor pe care-i considerã inferiori lor.
Dar pe orci îi urãsc mai mult.
Ce ai nevoie ?
Acum plecati cât aveti luminã.
Cei care vã vâneazã nu sunt prea departe.
Poarta elfilor.
Aici e poteca prin Codrul Întunecat.
Nici urmã de orci. Norocul e de partea noastrã.
Eliberati poneii.
Sã se întoarcã la patronul lor.
Pãdurea asta pare... bolnavã.
Ca si cum a fost lovitã de-o boalã.
- Existã vreun drum ocolit ? - Existã,
dacã vrei sã faci un ocol de patru sute de kilometri spre miazãnoapte
si de douã ori pe-atât spre miazãzi.
Ceva se miscã nevãzut în umbrã.
Creste în putere pe zi ce trece.
Îndreaptã-ti atentia cãtre Necromant.
Nu e ceea ce pare.
Dacã dusmanul nostru s-a întors, trebuie sã aflãm.
Du-te la mormintele din munti.
Celelalte dealuri
Si asa sã fie.
Unde-i calul meu ? Am nevoie de el !
- Ne pãrãsesti ? - N-as face-o, dacã n-ar fi urgent.
Te-ai schimbat, Bilbo Baggins.
Nu esti acelasi hobbit care-a plecat din Comitat.
Tocmai voiam sã-ti spun...
Eu...
Am gãsit ceva în galeriile orcilor.
Ce-ai gãsit ?
Mi-am gãsit curajul.
Bine, e grozav.
Vei avea nevoie de el.
Vã voi astepta la Locul-Deschis înainte de intrarea în Erebor.
Aveti grijã de hartã si cheie.
Sã nu intrati fãr' de mine în muntele acela.
Asta nu e vechea Pãdure Înfrunzitã.
Aerul pãdurii e greu.
Creazã iluzii,
va încerca sã vã intre în minte si sã vã abatã din drum.
Sã ne abatã din drum ? Ce-nseamnã asta ?
Tineti-vã de poteca din pãdure !
Dacã o lãsati, n-o veti regãsi niciodatã.
Sã nu pãrãsiti nicicum cãrarea !
Curaj, sã ajungem la munte înainte ca Soarele sã apunã.
Avem doar o posibilitate sã gãsim poarta.
Cãrarea o ia pe aici.
Pe aici.
Aer ! Am nevoie de aer !
- Capul, mã înnebuneste ! - Ce se-ntâmplã ?
Miscati-vã !
- Nori, de ce ne-am oprit ? - Cãrarea a dispãrut.
Ce este ?
- Am pierdut cãrarea ? - Gãsiti-o !
Cãutati-o cu totii !
Nu-mi amintesc de locul ãsta. Nu recunosc nimic !
Unde sunteti ?
Nu stiu. Nu stiu nici ce zi e !
Oare chiar n-are sfârsit pãdurea asta pãcãtoasã ?
Uitati-vã ! O cutie de tutun ! Sunt pitici prin pãdurile astea.
Piticii Muntilor Albastri, nimic altceva.
- E exact ca al meu. - Pentru cã e chiar al tãu.
Ai înteles ? Ne învârtim în cerc.
- Ne-am pierdut. - Ba nu, ne îndreptãm cãtre Rãsãrit.
Pe unde este Rãsãritul ? Am pierdut Soarele.
Soarele !
Trebuie sã gãsim Soarele.
Sus...
trebuie sã trecem de...
Terminati ! Liniste !
Ascultati cu totii ! Suntem observati !
Vãd un lac !
Si un râu !
Si Muntele Singuratic ! Suntem aproape !
Mã auziti ?
Stiu pe unde s-o luãm !
Mã auziti ?
Mã auziti.
Nu, nu, nu !
- Uside-i, hai, uside-i acum ! - Sã-i mâncãm, sã le sugem sângele !
Ce piei groase si nesuferite au ! Dar sunt suculenti pe dinãuntru !
Înseapã-i ! Înseapã-i ! Pune-le capac !
- Si atârnã-i pe urmã ! - Uside-i, hai, uside-i acum !
Sunt buni si zemosi !
Sã-i mâncãm de vii.
Ce este ? Ce este ?
Acolo jos ! Hai sã le gustãm sângele !
Gras si suculent !
Sã iau o bucãticã !
Blestematule, unde esti ?
Aici.
Teapa ! Teapa !
Teapa ! E un nume frumusel.
Teapa.
- Unde-i Bilbo ! Bilbo ! - Aici sus !
Miscati-vã ! Miscati-vã !
Unde-i ? Unde-i ? Hai, unde-i ?
Nu ! Nu ! Nu !
Fili !
E al meu.
Nu vã opriti !
Controlati !
Sã nu crezi cã nu te ucid, piticule. As face-o cu plãcere.
Kili !
- Aruncã-mi un pumnal, repede ! - Dacã crezi cã-ti dau vreo armã, piticule,
te înseli amarnic !
Perchezitionati-i !
Hei, dã-mi-o înapoi. E un lucru personal.
- Cine-i ãsta, fratele tãu ? - E sotia mea !
Ce creaturã oribilã mai e si asta ? Un orc mutant !
Acela e copilasul meu, Gimli !
- Pãianjenii sunt morti ? - Da, dar mai multi vor veni.
Au devenit mai curajosi.
E o sabie strãveche de-a noastrã.
Fãuritã de cei din neamul meu.
- De unde ai luat-o ? - Mi-a fost dãruitã.
Nu e doar un hot, ci si un mincinos.
Thorin, unde-i Bilbo ?
Închideti poarta.
Ia-ti labele de pe mine !
Lãsati-mã sã ies de aici !
Nu vrei sã mã perchezitionezi ?
As putea avea orice prin pantaloni.
Sau nimic.
De ce se uitã la tine piticul, Tauriel ?
Cine poate spune ?
E destul de înalt pentru un pitic.
- Nu crezi ? - Mai înalt decât...
dar nu-i urât.
Calmati-vã, nu se poate iesi !
Nu sunt tunelurile orcilor.
Astea sunt sãlile Regatului Împãdurit.
Nimeni nu pleacã de aici decât cu acordul regelui.
Careva si-ar imagina cã o actiune nobilã e iminentã.
O actiune pentru a recuceri tãrâmul sãu
si a distruge un dragon.
Personal suspectez un motiv mult mai prozaic.
Tentativã de furt, sau ceva de genul acesta.
Ai gãsit o cale de intrare.
Cauti ceea ce ar îndrepta cãtre tine dreptul la domnie.
Bijuteria regalã, Piatra Ark.
E nepretuit pentru tine.
Îmi dau seama de asta.
Sunt nestemate în munte pe care le doresc si eu.
Nestemate albe, de o purã luminã stelarã.
Eu îti ofer ajutorul.
- Te ascult. - Te voi lãsa sã pleci.
Doar dacã restitui ceea ce-i al meu.
- Favoare pentru favoare. - Ai cuvântul meu.
Ca de la rege la rege.
Eu nu m-as încrede, Thranduil.
Marele rege.
Fie ca sfârsitul zilelor sã cadã asupra noastrã.
Tu nu ai onoare !
Am vãzut cum îti tratezi prietenii.
Am venit la tine înfometati cândva, fãrã adãpost !
Ti-am cerut ajutorul, dar tu ne-ai întors spatele.
Te-ai îndepãrtat de suferinta poporului meu.
Infernul ne-a distrus !
Nu-mi vorbi de focul dragonului ! Îi stiu furia si ruina.
Eu am înfruntat marii serpi ai nordului.
L-am pus în gardã pe bunicul tãu. Ceea ce-i putea aduce aviditatea.
Dar el nu mi-a dat crezare.
Tu esti ca el.
Rãmâi aici, dacã asa vrei, sã putrezesti.
O sutã de ani sunt o clipire pentru viata unui elf.
Eu sunt rãbdãtor, pot astepta.
- Ti-a oferit vreun acord ? - Da.
I-am zis cã se poate duce...
el cu toatã stirpea lui !
Bine, ai fãcut-o. Un acord era singura noastrã sperantã.
Nu e singura noastrã sperantã.
Stiu cã esti acolo.
De ce rãmâi în umbrã ?
Veneam sã vorbesc cu tine.
N-am spus sã fie distrus cuibul acela acum douã luni ?
Am curãtat pãdurea asa cum ne-ai ordonat, domnul meu.
Dar alti pãianjeni vin de la miazãzi.
Se înmultesc în ruinele din Dol Guldur. Dacã i-am ucide direct acolo ?
Fortãreata e dincolo de hotarele noastre.
Curãtati pãmânturile noastre de creaturile alea.
Si dupã ce-i vom pune pe fugã ce se va întâmpla ?
- Nu se vor împrãstia pe alte meleaguri ? - Celelalte tãrâmuri nu mã privesc.
Destinele lumii se vor întoarce, dar noi vom sti sã rezistãm în acest regat.
Legolas spunea cã te-ai luptat bine azi.
Tine mult la tine.
Te asigur, domnul meu, Legolas mã considerã un cãpitan de gãrzi.
Probabil cândva, dar acum nu mai sunt sigur.
Nu cred cã ai accepta ca unicul tãu fiu sã fie cu un umil elf pãdurar.
Nu, ai dreptate, n-as accepta.
Oricum, el tine la tine. Nu-i da sperantã acolo unde nu e.
- Portile sunt pãzite. - Nu toate ! Urmati-mã !
Ce este piatra din mâna ta ?
Un talisman.
O vrajã puternicã o acoperã.
Dacã altcineva înafarã de pitici ar citi runele astea...
ar fi pe veci blestemat !
Sau nu !
Depinde dacã crezi în chestiile astea. E doar o amintire.
E o piatrã runicã.
Mi-a dat-o mama ca sã nu-mi uit promisiunea.
- Care promisiune ? - De a mã întoarce la ea.
E îngrijoratã.
Mã considerã nesãbuit.
Esti ?
Nu.
Se pare cã petreceti.
E Sãrbãtoarea Luminii Stelare.
Lumina e sacrã pentru enderi, dar elfii pãdurari adorã lumina stelelor.
Mi s-a pãrut mereu cã e o luminã rece, izolatã si foarte îndepãrtatã.
Ce memorie ! Pretioasã si purã.
Ca promisiunea ta.
Am fost pe-acolo de câteva ori, dincolo de codri, pe munti, noaptea.
Am vãzut lumea ducându-se
si lumina albã a nemuririi întesând vãzduhul.
Am vãzut si Luna de foc cândva.
Se ridicase deasupra pasului, lângã Toland enormã, rosie-aurie.
Umplea cerul.
Eram cãlãuzã pentru câtiva comercianti din Ered Luin.
Schimbau lucrurile din argint cu blãnuri. Luasem Poteca Verde spre Miazãzi
tinând Muntele la stânga.
Apoi apãru o enormã Lunã de foc. Ne lumina cãrarea.
De-as putea sã-ti arãt cavernele de sub munte...
Galion, nu prea mai e de bãut.
Butoaiele astea goale trebuie trimise la Esgaroth.
Sigur te asteaptã.
Spune ce vrei de irascibilul nostru rege, dar are un excelent gust pentru vinuri.
- Ia si gustã. - Piticii sunt sub supravegherea mea.
Sunt închisi cu cheia. Unde crezi cã s-ar putea duce ?
Pariez cã Soarele rãsare. Or fi zorile deja.
Nu vom mai ajunge niciodatã la munte, nu-i asa ?
Sigur cã nu, dacã veti sta închisi aici.
- Bilbo ! - Ce ?
- Gura, sunt paznici pe-aici. - Taci, bãiete, taci !
- Suntem liberi ! - Hai, hai, hai !
Grãbiti-vã !
Afarã ! Veniti pe aici !
Pe aici.
Nu vorbiti !
Dar suntem în magazii ! Trebuia sã ne scoti afarã.
- Nu sã ne duci mai în adâncuri. - Stiu bine ce fac.
Pe aici. Pe aici !
- Intrati cu totii în butoaie, degrabã ! - Ce ?
- Ai înnebunit. Ne vor gãsi ! - Nu, nu e asa, vã asigur.
Vã rog, aveti încredere în mine !
Faceti cum vã spune.
Dã-ti la o parte cãpãtâna asta !
Acum ce facem ?
Tineti-vã respiratia !
Da, da, da !
Unde-i Pãstrãtorul-cheilor ?
Afarã !
Felicitãri, domn Baggins !
Haideti, sã mergem !
Tineti-vã bine !
Ajutor !
Închideti poarta !
Nu !
Atentie, orcii !
Omorâti-i pe toti !
Haideti sub pod !
Kili !
Omorâti-o ! Omorâti femeia elf !
Dupã ei !
Kili !
Lori !
Tãiati craca !
Bombur ! Prinde-l !
Tauriel, asteaptã !
Pe ãsta îl pãstrãm viu.
Dupã ei ! Tãiati-le calea !
- A, tu esti ? - De ce sunt aici, Gandalf ?
Ai încredere în mine, Radagast, nu te-as fi chemat aici fãrã motiv.
Ãsta nu e un loc prea plãcut pentru o întâlnire.
Asa e.
Sunt vrãji întunecate, Gandalf. Antice si pline de urã.
- Cine e îngropat aici ? - Dacã avea vreun nume,
s-a pierdut în negura timpului.
Ar fi fost cunoscut ca servitorul rãului.
Unul dintre atâtia !
Unul dintre cei nouã !
- De ce acum, Gandalf ? Nu pricep ! - Nazgulii au fost convocati la Dol Guldur !
Nu poate fi Necromantul, un vrãjitor uman ar putea convoca
un asemenea rãu !
Cine spunea cã era uman ?
Cei nouã rãspund în fata unui singur stãpân.
Am fost orbi, Radagast.
Si-n cecitatea noastrã inamicul s-a întors.
Îsi convoacã servii.
Azog-profanatorul nu e un vânãtor comun, e un comandant.
Un comandant de legiuni.
Inamicul se pregãteste de rãzboi.
Va începe la Rãsãrit. Mintea lui e fixatã pe muntele acela.
- Unde te duci ? - Dupã ceilalti !
- Gandalf ! - Eu am început totul !
- Nu-i pot abandona. Sunt în mare pericol. - Dacã ce spui e adevãrat,
lumea e în mare pericol.
Puterea va putea creste în fortãreata aia.
Tu vrei sã-mi las prietenii.
- Nu e nimic în spatele nostru ? - Nu vãd nimic.
- Cred cã am scãpat de orci. - Nu pentru mult timp.
- Am pierdut curentul. - Bombur e pe jumãtate înecat.
- Îndreptati-vã cãtre mal ! - Da !
- Haide ! - Ajutã-mã, fârtate !
- Haideti ! - Asa !
Sunt bine, n-am nimic.
- Ridicati-vã ! - Kili e rãnit.
Trebuie sã-i bandajãm piciorul !
Avem o bandã de orci dupã noi, trebuie sã ne miscãm !
- Unde ! - La munte ! Nu mai e mult.
Între noi si munte e un lac. Nu-l putem traversa.
- Îl înconjurãm. - Orcii ne vor cãdea în spate.
E sigur ca lumina soarelui. N-avem arme pentru a ne apãra.
Bandajati-i piciorul, repede. Aveti douã minute.
Mai încercati o datã si sunteti morti.
Scuze, dar esti din Orasul Lacului, dacã nu gresesc.
Barca ta n-ar putea fi închiriatã cumva ?
- Ce te face sã crezi cã te voi ajuta ? - Cizmele alea au vãzut si zile mai bune.
Ca si haina.
Ai si guri de hrãnit, nu ? Câti copii ai ?
Un bãiat si douã fete.
Îmi imaginez cã sotia ta e o frumusete.
Da...
era.
- Îmi pare rãu, nu voiam... - Hai, terminã cu prostiile !
- De unde atâta grabã ? - De ce te intereseazã ?
As vrea sã stiu cine sunteti si ce faceti pe aici.
Suntem doar niste comercianti din Muntii Albastri
ce mergem sã ne vedem neamurile de pe Colinele de Fier.
- Zici cã sunteti simpli comercianti ? - Avem nevoie de mâncare, provizii, arme...
Ne poti ajuta ?
Stiu de unde provin butoaiele astea.
- Si ? - Nu stiu ce afaceri aveati cu elfii,
dar nu cred cã s-au terminat cu bine.
În Orasul Lacului se intrã doar cu permisul Guvernatorului.
Toate bogãtiile sale provin din schimburile cu Tãrâmul Împãdurit.
Te-ar pune în lanturi înainte sã spunã ceva lui Thranduil.
Oferã-i mai mult.
Pariez cã sunt si ale metode de a intra pe nevãzute.
Sigur cã da...
dar pentru aia ar trebui un contrabandist.
Pentru care vom plãti dublu.
Asemenea naturii rãului.
Afarã, în marea ignorantã a lumii se agraveazã si se propagã
o umbrã crescutã în întuneric.
Sufletul îi e atât de negru ca iminentul zid al noptii.
Întotdeauna asa a fost.
Asa va fi mereu.
Cu timpul, toate lucrurile cumplite se vor arãta.
Urmãreati un grup de 13 pitici.
- De ce ? - Nu 13, nu mai sunt 13.
Cel tânãr, cel cu pãrul lung si negru, l-am întepat cu o sãgeatã morgul.
Are veninul în sânge !
În curând îl va sufoca !
- Rãspunde la întrebare. - Nu rãspund câinilor, femeie elf !
- Eu nu mi-as face-o dusman. - Îti place sã ucizi, orcule ?
Îti place moartea ?
- Atunci sã ti-o arãt ! - Ajunge !
Tauriel, pleacã ! Acum !
Nu mã intereseazã un pitic mort.
Rãspunde la întrebare !
Nu ti-e teamã de nimic ?
Spune ce stii si te voi elibera.
Ai primit ordinul sã-i ucizi, de ce ?
- Ce-i pentru tine Thorin-Scut-de-Stejar ? - Acel pitic-fãrã-valoare
- nu va ajunge niciodatã un rege ! - Rege ?
Nu e niciun Rege-sub-Munte si nu va fi niciodatã !
Niciunul nu va intra în Erebor cât timp dragonul e în viatã !
Nu stii nimic. Lumea ta va fi în flãcãri !
Ce tot spui ? Vorbeste !
Ne-a sosit vremea.
Stãpânul meu îl slujeste pe Unicul !
Acum pricepi, elfule ? Moartea e asupra voastrã,
flãcãrile rãzboiului sunt asupra voastrã.
De ce l-ai omorât ? Ai promis cã-l eliberezi ?
Si-asa am fãcut.
I-am eliberat hidoasa teastã de mizerabilii umeri.
Mai putea sã ne spunã si altele.
Nu mai avea ce sã-mi spunã.
Ce voia sã spunã cu flãcãrile rãzboiului ?
Cã vor elibera o armã atât de potentã încât poate distruge totul în fata ei.
Sã se dubleze paza la toate hotarele, pe toate drumurile, pe toate râurile !
Nimic sã nu se miste fãrã ca eu sã stiu !
Nimeni sã nu intre si sã nu iasã din acest regat.
Închideti portile, tineti-le asa din ordinul Regelui.
Si Tauriel ?
- Ce-i cu ea ? - S-a dus în pãdure...
... înarmatã doar cu sabia si arcul.
Nu s-a întors.
Sânge piticesc.
Au fost aici !
Sânge de om !
Au gãsit o cale sã traverseze lacul.
Atentie !
- Ce vrei sã faci, sã ne îneci ? - M-am nãscut si-am crescut în apele astea.
Dacã voiam sã vã înec, n-as face-o aici.
Gata cu obraznicul ãsta ! Aruncati-l din barcã sã terminãm cu el !
- Bard, îl cheamã Bard ! - De unde stii ?
- L-am întrebat. - Nu mã intereseazã cum îl cheamã.
- Ãla nu-mi place. - Nu trebuie sã-l plãcem, doar sã-l plãtim.
Asa cã, haideti, bãieti, goliti-vã buzunarele.
- De unde stim cã nu ne va trãda ? - Nu stim.
Avem doar o micã problemã.
Ne lipsesc 10 monede.
- Gloin, curaj, scoate ce ai. - Nu vã uitati la mine !
Am fost secãtuit de aventura asta.
Ce-am obtinut din investitia mea ?
Numai mizerie si durere...
Pe barba mea...
tine.
Ia totul.
- Banii, repede ! - Te vom plãti când vom avea proviziile.
Dacã apreciati libertatea, sã faceti cum vã spun.
Mai în fatã sunt gãrzi.
- Ce face ? - Vorbeste cu cineva.
- Si ce se-ntâmplã ? - Aratã cu degetul cãtre noi.
- Acum bat palma. - Ce ?
Ce canalie ! Ne-a trãdat !
Liniste !
Suntem la barierã pentru taxã.
Halt ! Inspectie marfã ! Documentele, vã rog !
- A, tu esti, Bard ! - Credeai altceva ?
- N-ai nimic de declarat ? - Nimic, doar cã sunt obosit.
- Si vreau acasã. - Si eu sunt ca tine.
- Iatã, totul e în regulã ? - Nu, nu te grãbi !
Livrare de butoaie goale de la Regatul Împãdurit.
Doar cã...
nu sunt goale, nu-i asa, Bard ?
Dacã-mi amintesc bine, ai licentã de navigator,
nu de pescar.
- Nu e treaba ta. - Gresit.
E treaba Guvernatorului, deci e treaba mea.
Hai, Alfred, deschide inima !
- Lumea trebuie sã mãnânce. - Pestele ãsta e ilegal.
- Goliti butoaiele. - Ati auzit ?
- Miscati-vã ! - Oamenii se chinuie în orasul ãsta.
Vremurile sunt grele, mâncarea lipseste.
Nu e problema mea.
Dar când lumea va auzi cã guvernatorul aruncã pestele în apã ?
Când va începe revolta...
va fi problema ta.
Stati !
Esti eroul poporului, Bard ! Protectorul omului de rând.
Ai fi având favorurile lor ca navigator, dar nu va dura.
Ridicã ecluza !
Guvernatorul te va tine sub observatie, sã nu uiti asta.
- Noi stim unde locuiesti. - E un oras mic, Alfred.
Toti stiu unde locuieste fiecare.
Ãsta vorbea de rãspândirea nemultumirilor.
Careva agitã apele, domnule.
- Guta se face simtitã, domnule ? - Umiditatea, e singura explicatie.
Adu-mi un coniac.
- Tumultul oamenilor devine nesuferit. - Sunt plebei, Alfred.
Sunt ciuma. Nu e vina mea cã mã vor într-un loc ce pute de peste si rahat.
Îngrijorare, adãpost, mâncare... Nu fac decât sã se plângã mereu.
Eu cred cã sunt încurajati de scandalagii.
Atunci trebuie sã gãsim scandalagii si sã-i arestãm.
Ãsta e si gândul meu, domnule.
Si toatã alimentarea asta cu idei...
Nu pot permite gloatei sã înceapã sã murmure.
Ar însemna cã vor începe sã punã întrebãri,
sã formeze comitete, sã înceapã investigatii...
Afarã cu vechiul, înãuntru cu noul ?
- Ce ? - Asta se vorbeste, domnule.
- Se vorbeste chiar si de alegeri. - Ce alegeri ? E absurd !
- Nu-i voi lãsa.. - Cred cã nu vã vor lãsa ei, domnule.
Pierde-varã, ingrati, instigatori !
Cine e atât de încãpãtânat sã-mi conteste autoritatea ?
Cine ar folosi... cine...
Bard ! Ascultã-mã bine, navigatorul acela scandalagiu
e în spatele a toate astea !
Sã nu-ndrãznesti sã m-atingi !
Nu i-ai vãzut, n-au mai fost pe-aici !
Pestii îi poti lua gratis.
Dupã mine !
Tatã, casa noastrã e supravegheatã !
Spune-i guvernatorului cã am terminat pe ziua asta.
- Tatã, unde-ai fost ? - Eram îngrijoratã !
Bine, adu-i înãuntru.
Dacã vorbesti cu careva, îti smulg bratele alea !
Dã-te la o parte !
Sus !
- De ce piticii ies din wc-ul nostru ? - Ne vor aduce noroc !
Nu veti fi la modã, dar vã vor tine de cald.
- Lansatorul de sãbii piticesc. - Parcã ai vãzut o fantomã.
Asa este.
Ultima datã când am vãzut o asemenea armã...
un oras era în flãcãri.
Era ziua când veni dragonul.
Ziua în care Smaug a distrus Dale.
Girion, seniorul orasului, si-a adunat oastea si lovirã bestia.
Dar pielea dragonului e durã, mai ceva ca armura cea mai bunã.
Doar o sãgeatã neagrã plecatã dintr-un arc de vânt
poate sã-i strãpungã pielea.
Putine din asemenea sãgeti au fost fãurite.
Rezerva se diminua când Girion tentã ultima.
Dacã tinta oamenilor ar fi fost bunã, multe lucruri ar fi fost altfel.
Vorbesti ca si cum erai acolo.
- Toti piticii cunosc legenda. - Atunci stii cã Girion a lovit dragonul.
I-a scos un solz de pe aripa dreaptã. Încã o loviturã si-ar fi ucis bestia.
E o poveste, tinere. Nimic mai mult.
Ne-ai luat banii. Unde sunt armele ?
Asteaptã aici.
- Mâine e ultima zi de toamnã. - Iar ziua lui Durin e poimâine.
- Trebuie sã fim pe munte mai înainte. - Si dacã nu reusim ?
Dacã nu gãsim poarta înainte de acel moment ?
Atunci expeditia noastrã ar fi inutilã.
- Ce-i asta ? - Un harpon...
fãurit de un bãtrân fãurar.
- Si asta ? - O numim "cioc-de-soim".
A fost forjatã de Bartelo din Ofando.
E greu de manevrat, înteleg, dar e bunã ca sã vã apãrati viata.
Ti-am plãtit pentru arme. Sãbii si topoare forjate în otel.
E o glumã !
Mai bune gãsiti doar în armurãria orasului.
Toate armele forjate sunt închise acolo.
Thorin, sã luãm ce ne-a fost oferit si sã plecãm.
Îmi prinde bine mie, îti va prinde bine si tie.
- Eu zic sã plecãm acum. - Nu plecati nicãieri.
- Ce ai spus ? - Casa e spionatã.
Probabil sunt spionate fiecare dig si bãncutã din oras.
Asteptati cãderea noptii.
Thorin.
Tatã !
Nu-i lãsa sã plece.
- Am crezut cã esti un orc. - Dacã eram un orc...
... ai fi fost moartã.
Tauriel, nu poti vâna singurã 30 de orci !
- Dar eu nu sunt singurã. - Stiai cã voi veni.
Regele e supãrat, Tauriel.
Tatãl meu te-a protejat timp de 600 de ani.
Te-a favorizat, dar nu te-ai supus ordinelor sale.
I-ai trãdat încrederea.
Întoarce-te cu mine... ... te va ierta.
Dar eu nu.
Nu mi-o voi ierta dacã mã întorc.
Regele nu i-a mai lãsat pe orci sã hãlãduiascã pe meleagurile noastre.
Banda asta ne poate cãlca hotarele si sã ne ucidã prizonierii.
- Nu e lupta noastrã. - Este lupta noastrã.
Si nu se va sfârsi aici.
Cu fiecare victorie rãul se va întãri.
Dacã tatãl tãu nu vrea sã înteleagã, noi nu vom face nimic.
Ne vom ascunde între zidurile noastre.
Vom avea o viatã departe de luminã si vom lãsa ca întunericul sã ne-nconjoare.
Nu facem parte din lumea asta ?
Spune-mi, când ne-am mai lãsat rãpusi de rãu ?
Salut, Bard ! Cu ce te pot ajuta ?
E o tapiserie, una veche, unde-i ?
- Despre ce tapiserie vorbesti ? - De asta.
Erau pitici, îti spun. Au iesit de nicãieri.
Bãrbi stufoase, ochi feroci. N-am mai vãzut asa ceva.
- Ce fac piticii pe-aici ? - Profetia.
- Profetia ? - Profetia poporului lui Durin.
Profetia.
Profetia !
- Legenda se va adeveri. - Sãli imense cu comori !
- O fi adevãrat ? - Seniorul argintilor s-a întors.
Seniorul argintilor si filoanelor.
Regele stâncilor-sãpate !
Regele-de-sub-Munte îsi va lua înapoi lucrurile furate.
Iar clopotele vor suna de bucurie când Regele Muntelui se va-ntoarce !
Dar totul se va transforma în tristete, iar lacul va strãluci în flãcãri.
- Tatã, am încercat sã-i opresc ! - Când au plecat ?
- Vedeti ceva ? - Vorbiti mai încet !
Cum vom avea armele ne vom îndrepta cãtre munte.
Hai !
Urmãtorul.
Esti bine ?
Mã descurc.
Hai sã plecãm de aici.
Nu-i bine.
Dã-te la o parte !
- În spate ! - Sã fugim ! - Imediat !
- Ce sunt toate astea ? - I-am prins furând armele, domnule.
Dusmanii statului, nu-i asa ?
Doar nu vã sperie o mânã de mercenari, domnule !
Pune frânã la limbã !
Tu nu stii cu cine stai de vorbã ! El nu e un criminal.
El e Thorin, fiul lui Thrain, fiul lui Thror !
Noi suntem piticii din Erebor.
Am venit sã ne luãm înapoi meleagul natal.
Îmi amintesc orasul în vremurile mãretiei sale.
Flote de nave ancorate în port, munti de mãtase si pietre pretioase.
Acesta nu era un oras abandonat pe lac.
Acesta era inima comertului de la Miazãnoapte.
Eu vã garantez revenirea acelor vremuri, voi reaprinde imensele cuptoare piticesti
si voi face sã curgã bunãstarea si bogãtiile
din sãlile din Erebor !
Moartea ! Asta ne vei aduce !
Focul dragonului si ruina.
Dacã vei trezi bestia, ne va distruge pe toti.
Puteti sã-i dati dreptate, dar eu vã promit un singur lucru.
Dacã vom reusi...
vom împãrti cu totii bogãtiile muntelui.
Veti avea suficient aur sã reconstruiti Esgaroth
de zece ori pe-atât !
Ascultati-mã, trebuie sã m-ascultati !
Ati uitat ce s-a-ntâmplat cu Dale ?
Ati uitat de cei morti în furtuna de foc ?
Pentru care motiv ?
Pentru oarba ambitie a unui Rege-de-sub-Munte
nãucit de avaritie, încât nu vede mai departe de propria-i dorintã ?
Nu trebuie sã ne grãbim sã aruncãm cu pietre.
Sã nu uitãm c-a fost Girion, seniorului lui Dale, strãmosul tãu,
care a esuat în uciderea bestiei !
Adevãrat, domnule, cu totii stim legenda.
Sãgeatã dupã sãgeatã a aruncat, fãrã sã atingã tinta.
N-ai niciun drept.
Nu ai niciun drept sã intri în muntele acela !
Eu sunt singurul care are dreptul.
Mã adresez guvernatorului oamenilor Lacului.
Vrei sã vezi profetia adeveritã ?
Vrei sã împarti cu noi marea bogãtie a poporului nostru ?
Ce ne rãspunzi ?
Eu îti spun tie:
Bine ai venit ! De trei ori fii binevenit, Rege-de-sub-Munte.
- Lipseste unul. Unde-i Bofur ? - Dacã nu-i aici, îl lãsãm în urmã.
Trebuie sã gãsim intrarea înainte de cãderea Soarelui.
Nu ne permitem sã întârziem.
Tu nu vii !
Trebuie sã ne grãbim, iar tu ne-ai încetini.
- Ce spui ? Eu vin cu voi. - Nu acum.
Eu voi fi acolo când poarta va fi deschisã.
- Când vom privi sãlile palatelor noastre. - Kili !
Rãmâi aici, odihneste-te ! Vii dupã noi când te vei înzdrãveni.
Eu rãmân aici. Datoria mea sã fiu cu rãnitii.
Am crescut cu legendele muntelui, legende pe care tu ni le-ai spus.
- Nu-i poti lua asta ! - Fili !
- Îl voi duce pe brate, dacã trebuie. - Într-o zi vei fi rege si vei întelege.
Nu putem risca pentru un singur pitic. Nici dacã e un neam.
- Fili, nu te prosti. Locul tãu e cu noi. - Locul meu e cu fratele meu.
Pe barba mea, e timpul !
Stati !
Scuzati !
Nu !
- Si voi ati întârziat ? - Kili ! Kili !
Nu !
- Am terminat cu piticii ! Plecati ! - Stai ! Nimeni nu ne va ajuta !
Kili se simte rãu, foarte rãu.
- Ce e locul ãsta ? - Cândva era orasul Dale !
Acum e o ruinã.
Dezolarea lui Smaug.
Curând Soarele va fi sus pe cer.
Trebuie sã gãsim intrarea secretã înainte sã apunã.
- Pe aici. - Asteaptã. Aici e Locul-deschis ?
- Gandalf a spus sã-l asteptãm aici. - Tu îl vezi ?
N-avem timp sã-l asteptãm.
Suntem singuri, haideti !
- Dol Guldur, colina vrãjitoriei. - Pare complet abandonatã.
Si-asa trebuie s-aparã.
Pe locul ãsta e o vrajã de tãinuire.
Ceea ce înseamnã cã dusmanul nostru nu e pregãtit sã se arate.
Nu si-a revenit complet.
Radagast, trebuie sã duci mesajul acesta la Doamna Galadriel.
Spune-i cã suntem nevoiti sã-i fortãm mâna.
- Ce vrei sã spui. - Eu mã duc singur.
Cu niciun pret sã nu vii dupã mine.
- Îmi dai cuvântul ? - Da, da, da, da, da !
Stai, Gandalf !
Si dacã e o capcanã ?
Întoarce-te si nu mai veni înapoi.
Fãrã îndoialã e o capcanã !
Rãul ce e ascuns aici...
Îti poruncesc sã te arãti !
A venit vrãjitorul !
Ridicã vraja. Ne va descoperi !
Da... asa va face.
- Nimic ! - Nimic !
Dacã harta asta e adevãratã, poarta este chiar sub noi.
Acolo !
Ai ochii ageri, master Baggins !
Haideti, nu mai avem mult !
Aici ar trebui sã fie poarta ascunsã.
Fie ca toti cei care s-au îndoit de noi sã blesteme ziua aceasta !
Asadar, avem cheia.
Înseamnã cã pe undeva e vreo gaurã de cheie.
Ultima razã de soare a Zilei lui Durin
va strãluci peste gaura cheii.
Lori !
Se duce lumina !
Mai încet, cã n-aud nimic când dai cu piciorul !
Nu este !
- Dãrâmati-l ! - Da !
Grãbiti-vã !
E inutil, poarta e sigilatã ! Nu se deschide cu forta !
Magia e puternicã.
Nu ! Nu se poate !
Când ultima razã a soarelui din Ziua lui Durin...
va strãluci peste gaura cheii...
Asta spune.
Ce ne-a scãpat ?
- Balin ! - Am pierdut lumina.
Nu mai putem face nimic.
Aveam o singurã posibilitate.
Sã plecãm, bãieti, s-a terminat.
- O clipã ! - Prea târziu !
Unde se duc ?
Nu puteti abandona acum !
Thorin !
Nu poti abandona acum.
"Stati lângã piatra cenusie...
când sturzul va ciocãni...
si când ultima razã a soarelui din Ziua lui Durin va licãri"
Ultima razã a soarelui...
Ultima razã !
Gaura cheii ! Veniti înapoi ! Veniti înapoi !
E Lumina Lunii ! Ultima Lunã a Toamnei !
Unde-i cheia ? Unde-i cheia ?
Apari odatã ! Era chiar...
- Erebor ! - Thorin !
Recunosc zidurile astea...
Sãlile astea...
Piatra asta...
Îti amintesti, Balin ?
Saloane pline de luminã aurie.
Îmi amintesc bine.
Aici se odihneste al saptelea regat al poporului lui Durin.
Fie ca inima muntelui sã uneascã toti piticii
în apãrarea acestei case.
Tronul regelui.
Ce-i deasupra ?
Piatra Ark.
- Si ce e ? - Aceea, domn spãrgãtor,
e motivul pentru care esti aici.
- Nu poti face nimic ? - Am nevoie de ierburi ca sã-i scadã febra.
- Am umbra noptii, spilcutã... - Nu m-ajutã. N-ai niste Frunza-Regelui.
- Nu, e o buruianã. O dãm porcilor. - Porci. Buruianã.
Bine.
Sã nu te misti.
Vreti ca eu sã gãsesc o bijuterie.
O enormã bijuterie albã, da.
Doar atât ? Cred cã sunt o grãmadã pe-acolo.
Doar una e Piatra Ark. O vei recunoaste.
Corect.
Sã fiu sincer, bãiete...
nu prea stiu ce vei gãsi pe-acolo.
Nu trebuie sã te duci, dacã nu vrei. Nu e nicio lipsã de onoare dacã dai înapoi.
Nu ! Balin...
am promis c-o fac.
Si cred cã trebuie sã încerc.
- Nu înceteazã sã mã surprindã ! - Ce anume ?
Curajul hobbitilor.
Du-te acum, cu tot norocul pe care-l poti invoca.
Bilbo !
Dac-ar exista într-adevãr un...
un dragon în viatã pe-acolo...
sã nu-l trezesti.
Ai ajuns prea târziu vrãjitorule !
Unde-ti este stãpânul ?
E peste tot...
Suntem legiuni !
S-a terminat.
Puneti-l la pãmânt.
Nu e luminã, vrãjitorule...
care sã înfrângã întunericul.
Sauron !
Nu-i nimeni !
Nu e acasã.
Ce-o fi asta ?
Piatra Ark.
O enormã bijuterie albã.
Ei, tâlharule !
Te miros si te simt !
Îti aud rãsuflarea !
Unde esti ?
Haide, nu fi timid ! Aratã-te în luminã !
Simt ceva în tine.
Ceva ce duci cu tine. Ceva fãurit din aur.
Îmi pare un soi de tezaur.
Te-am gãsit, tâlhar nevãzut.
N-am venit pentru daruri, o, Smaug, înfricosãtorule !
Am vrut doar sã-ti vãd mãretia si dacã esti într-adevãr atât de grozav
pe cât se spune în basme.
Eu nu credeam !
Si acuma crezi ?
Zãu...
Basmele si cântecele sunt mult sub realitate,
o, Smaug-cel-fãrã-de-limite !
Crezi cã lingusirile te vor tine în viatã ?
- A, nici vorbã ! - Nu, exact.
Pari sã-mi cunosti numele, dar eu nu-mi amintesc sã fi mirosit specia ta.
Cine esti si de unde vii, dacã-mi dai voie sã te întreb ?
- Eu vin de sub Deal. - De sub Deal ?
Si drumul meu a trecut pe sub dealuri si pe deasupra lor.
Si-am mers si prin aer. Eu sunt acela care umblã nevãzut.
Uimitor ! Ce mai zici cã esti ?
Eu sunt...
- Poartãnoroc, Spãrgãtor de Enigme. - Minunate titluri !
- Continuã ! - Cãlãret de butoaie.
Cãlãret de butoaie ? Pare interesant.
Unde-s micutii tãi prieteni, piticii ? Unde se ascund ?
Pitici ?
Nu sunt pitici aici. Ai fãcut o gafã.
Nu-mi spune mie, Cãlãret-de-butoaie !
Îmi închipui cã te-au trimis aici sã le faci treaba periculoasã
în timp ce ei stau ascunsi pe-afarã.
Într-adevãr ?
Esti o eroare, o, Smaug, cea mai Mãreatã, cea mai Grozavã Nãpastã !
Esti destul de bine crescut, pentru un tâlhar si un mincinos !
Cunosc mirosul si gustul piticilor mai bine ca orice pe lume.
Ati fost adusi aici numai de aur !
Sunt atrasi de aur ca mustele de hoit !
Credeai cã nu stiam cã va veni si ziua asta ?
Cã o bandã de pitici ipocriti s-ar fi întors târându-se prin munti ?
- Un cutremur ! - Acela, bãiete...
era un dragon.
- Tatã ! - Vine din munti !
Ar trebui sã pleci.
- Ia-ti copii si fugi ! - Si unde sã mã duc ?
Nu existã niciun loc unde sã mã duc.
Vom muri, tatã ?
- Nu, scumpa mea. - Dragonul ne va ucide.
Nu si dacã o fac eu mai întâi.
Regele-de-sub-Munte e mort.
I-am luat tronul.
I-am mâncat supusii cum mãnâncã lupul oile.
Eu ucid unde vreau si când vreau.
Armura mea e impenetrabilã.
Nu mã poate strãpunge nicio sabie !
- Haide ! - O sãgeatã neagrã ?
- De ce nu mi-ai spus ? - Pentru cã nu trebuia sã stii.
Ascultã-mã cu atentie.
Am nevoie sã distragi gãrzile.
Când voi ajunge în turn, voi trage sãgeata.
Uite-l !
Haide !
Tine-o în sigurantã. Sã n-o vadã nimeni.
- Nu ! - Mã ocup eu de ei.
- Nu te las singur. - Pleacã !
- Bard, esti arestat. - Pentru ce ?
Pentru ce va alege guvernatorul ?
- Ce-o fi cu Bilbo ? - Sã-i mai dãm timp.
Pentru ce ? Pentru a fi ucis ?
Ti-e fricã !
Da, mi-e fricã.
Mi-e fricã pentru tine. Un rãu stãpâneste comoara aia.
Un rãu ce a tulburat mintile bunicului tãu.
- Nu sunt ca bunicul meu. - Nu mai esti tu însuti.
Thorin pe care-l cunosc n-ar ezita sã intre...
Nu voi risca expeditia pentru viata unui spãrgãtor.
Bilbo ! Asa îl cheamã, Bilbo !
Scut-de-stejar, acel uzurpator pitic...
te-a trimis dupã Piatra Ark, nu-i asa ?
- Nu, nu ! Nu stiu despre ce vorbesti. - Nu încerca sã negi.
I-am ghicit jocul mizerabil cu mult timp în urmã.
Dar nu conteazã.
Expeditia lui Scut-de-Stejar va da gres.
Obscuritatea va sã vinã.
Va ajunge în orice colt al pãmântului.
Te foloseste, Tâlharule-din-umbrã !
Esti doar un mijloc pentru un scop.
Scut-de-stejar-cel-las a cântãrit valoarea vietii tale
si-a aflat cã nu valoreazã nimic.
- Nu, tu minti ! - Ce ti-a promis ? O parte din comoarã ?
Ca si cum ar avea-o !
Eu nu mã voi lipsi de nicio monedã. Nici mãcar de una !
Dintii mei sunt ca sãbiile, ghearele mele-s harpoane,
aripile mele dezlãntuie uragane !
E adevãrat ! Sãgeata neagrã l-a atins.
- Ce spuneai ? - Doar cã...
esti fãrã de seamãn, o, Smaug cel Nãprasnic !
Chiar cã nu existã seamãn pe lume pentru tine !
Eram tentat sã te las...
ca sã-l vãd pe Scut-de-stejar cum suferã.
Sã vãd cum îi distruge si-i corupe inima,
si-l duce la nebunie !
Dar n-o voi face. Jocul nostru se terminã aici.
Asadar, tâlharule, cum vrei sã mori ?
Tatã, tu esti ?
Stai jos !
Scut-de-Stejar a plecat.
Retragerea ! Regruparea la pod !
- I-ati omorât pe toti ! - Mai sunt si altii.
Tauriel, vino !
Îl pierdem !
Tauriel !
Athelas !
- Ce vrei sã faci ? - Vreau sã-l salvez.
- Trãiesti ! - Nu pentru mult timp !
- Ai gãsit Piatra Ark ? - Vine dragonul !
Piatra Ark !
Ai gãsit-o ?
Trebuie sã plecãm.
Thorin !
Veti arde !
Haideti !
Repede ! Repede !
Tineti-l bine.
- L-am pãcãlit ? - Nu ! E prea inteligent !
- Unde mergem acum ? - Latura de la apus.
- Poate o fi vreo cale de iesire. - E prea sus. Nu se poate.
E singura posibilitate. Trebuie sã încercãm.
Haideti.
Am auzit de minunile leacurilor elfice.
A fost o onoare sã fiu de fatã.
Tauriel !
Nu te misca.
Nu poti fi ea.
Ea e prea departe.
Ea e mult prea departe de mine.
Ea pãseste în lumina stelelor dintr-o altã lume.
A fost un vis frumos.
Crezi cã m-ar fi putut iubi ?
Stati aproape unul de celãlalt.
Asadar, asa este, nu existã cale de iesire.
Ultimii din familia noastrã.
Au venit aici sperând în imposibil.
Am putea încerca sã mergem cãtre mine. Am putea ajunge în câteva zile.
Nu.
Eu nu voi muri astfel...
chircit, luptând pentru o gurã de aer.
- Mergem la forje. - Ne va vedea, e sigur ca moartea.
- Nu si dacã ne despãrtim. - Thorin, nu vom reusi.
Unul dintre noi ar putea.
Sã-l ducem cãtre sala forjelor...
Sã ucidem dragonul.
Dacã totul va ajunge în flãcãri, atunci vom arde cu totii.
Pe aici !
Asa ! Scãpati ! Scãpati ! Salvati-vã !
Nu existã vreun loc unde sã v-ascundeti !
Hei, tu, aici !
Trimite veste la Dol Guldur... Scut-de-Stejar a ajuns la munte.
Plecati !
Voi ! Veniti cu mine !
Pe-aici ! E pe-aici ! Haide ! Thorin !
Du-te cu Balin !
- Dar... - Miscã-te !
Thorin !
Tine-te bine !
Thorin !
Fugi ! Fugi !
Planul nu va functiona. Cuptoarele sunt reci ca marmura.
Are dreptate, n-avem un foc atât de nãprasnic
ca sã le aprindem !
Ziceti cã nu avem ?
Nu credeam cã ar fi atât de simplu sã te pãcãlim.
Ai devenit greoi si gras...
în senilitatea ta.
Lenesule !
Adãpostiti-vã !
Urniti-o din loc !
Bombur, porneste suflãtoarele !
- Repede ! - Repede !
Bilbo, te duci sus ! La semnalul meu trage de pârghie !
- Thorin ! - Mai stii sã faci explozibili ?
Da, într-o clipitã ! Sã mergem !
N-avem o clipitã !
Unde-i sulful !
Esti sigur cã stii ceea ce faci ?
Haideti !
Un pic din asta, nitel din aia si gata !
Acum !
Sã-l ducem în Galeria regilor !
Continuã, Bilbo ! Fugi !
Tu, înainte de a mã putea pãcãli, Cãlãret-de-butoaie,
ati venit prin Orasul Lacului.
Ãsta e un complot meschin pus la cale de acesti pitici jegosi
si oamenii aceia mizerabili ai lacului...
plângãciosii aceia codaci, cu arcurile lor lungi,
si negrele lor sãgeti.
Probabil a sosit timpul sã le fac o vizitã.
O, nu !
Nu e vina lor ! Opreste-te ! Nu poti sã te duci în Orasul Lacului !
O, dar tu tii la ei ! Nu-i asa ?
Bine.
Atunci poti sã-i privesti murind.
Aici...
vierme inutil si prost !
Tu...
Acum iau înapoi ce ne-ai furat.
A, tu nu vei lua nimic înapoi de la mine,
piticule.
Eu ti-am nimicit rãzboinicii cu multã vreme în urmã !
Eu am insuflat teroarea în inima oamenilor !
Eu sunt Regele de sub Munte !
Ãsta nu e regatul tãu !
E tãrâmul piticilor. Aurul piticilor !
Iar noi ne vom avea rãzbunarea !
Rãzbunarea ! Rãzbunarea !
Vã arãt eu rãzbunarea !
Ascultati-mã ! El nu stie ce va sã vinã !
Eu sunt focul !
Eu sunt...
Moartea !
Ce-am fãcut ?
Traducerea si adaptarea dupã sonor dani67@Titrari.ro.Team
Titrarea manualã Dani67&FlorinA
Traducere realizatã dupã dublajul în limba italianã
Multumesc lui Snake_Eyes si FlorinA pentru traducerea dialogurilor din englezã
Sincronizarea: sky Titrari.ro Team www.titrari.ro
Adaptarea Bubuloimare